"Justiția este stâlpul de neclintit al Domnului"
"Etajul doi - Tribunalul Civil"
Ai făcut o treabă minunată. Minunată.
Ați ascultat un caz lung și complex de crimă cu premeditare.
Este cea mai gravă acuzație judecată de acest tribunal.
Ați ascultat mărturiile. Ați luat cunoștință
de modul în care se aplică legea în acest caz.
Vă revine datoria să separați faptele de ficțiune.
A murit un om. Este în joc viața altei persoane.
Dacă aveți un singur motiv întemeiat de îndoială asupra nevinovăției acuzatului -
un motiv intemeiat - atunci, aduceți-mi verdictul "Nevinovat".
Dar fără un motiv întemeiat, va trebui, în deplină cunoștință de cauză,
să-l declarați pe acuzat vinovat.
Oricare vă va fi decizia, verdictul trebuie să fie unanim.
În eventualitatea că-l veți găsi pe acuzat vinovat,
curtea nu va accepta recomandarea de clemență.
În acest caz, condamnarea la moarte este obligatorie.
Aveți o mare răspundere. Vă mulțumesc, domnilor.
Jurații suplianți sunt rugați să plece.
Juriul se poate retrage.
12 OAMENI FURIOȘI
Sincronizare: Driv3r @ www.titrări.ro
- O gumă de mestecat ? - Nu, mulțumesc.
Deschide-te !
- Să-ți dau o mână de ajutor. - Gata.
Știi ? De dimineață, am sunat la Meteo.
Azi va fi cea mai călduroasă zi din an.
Puteau să aibă și ei aer condiționat.
- Cum vă numiți, domnule ? - Sunt trecut aici.
Mulțumesc. E în regulă, domnilor. E prezentă toată lumea.
Dacă doriți ceva, sunt dincolo, lângă ușă.
Bateți.
Bună dimineața. Nu știam că se încuie ușa.
Bineînțeles că se încuie. Ce credeați ?
Știu și eu... N-am mai făcut așa ceva.
- Pentru ce e aia ? - Le-am putea folosi la vot.
Bună idee. Poate-l alegem senator.
- Cum vi s-a părut ? - Interesant.
Pe mine, aproape că m-a apucat somnul.
Voiam să spun, că n-am mai făcut parte dintr-un juriu.
Eu am făcut parte din multe jurii.
Mă plictisește să-i văd pe avocați vorbind la nesfârșit,
chiar și pentru un caz atât de limpede ca acesta.
N-ați avut impresia că bat câmpii ?
- Cred că este dreptul lor. - E adevărat. Așa este sistemul.
Dacă m-ați întreba pe mine, le-aș face felul tinerilor ăstora,
înainte să creeze probleme.
Am economisi timp și bani. Să începem o dată.
- Bună idee. - Da, mai avem și alte treburi.
Să începem cu o pauză de cinci minute. Un domn e la toaletă.
- Ne așezăm în ordine ? - Habar n-am. Așa cred.
- Te-ai așezat pe locul meu. - Scuză-mă.
Nu-i o priveliște rea, nu ?
Ce părere ai de caz ? Mie mi se pare interesant.
Fără zone periculoase, dacă mă înțelegi ?
Avem noroc că e vorba despre o crimă.
Dacă ne trezeam cu o agresiune sau o spargere ? Era plictisitor.
- Nu-i clădirea Woolworth ? - Ba da.
Nu-i nostim ? Am locuit aici toată viața și n-am intrat niciodată.
Dacă ar tria toți idioții. Ca în povestea cu cinematograful.
Și povestea cu cuțitul ?
Să vii cu prostii de-astea la niște oameni în toată firea.
Era de așteptat. Știai cu ce avem de-a face.
Cred că ai dreptate.
Văd că-ți merge claxonul. Acum aprinde farurile. Ai răcit ?
Și încă cum. Să răcești când este cald, e moarte curată.
Nici nu mai pot să-mi ating nasul. Înțelegi ce vreau să zic ?
Bineînțeles. Am avut și eu.
Haideți, dle președinte. Să-i dăm drumul.
Individul n-a venit de la toaletă.
Ce s-a mai întâmplat ? N-am apucat să văd ziarul de dimineață.
Eram curios să văd cum s-a închis Bursa.
Joci la bursă ?
Sunt agent de bursă.
Eu conduc un serviciu de mesagerie. Beck and Call Company.
A fost ideea soției.
Am 37 de angajați. Am plecat de la zero.
Să ne ocupăm locurile, domnilor.
Să terminăm repede. Diseară, am bilete la meci.
Yanks cu Cleveland. Joacă și puștiul ăla, Modjelewski.
E ca un taur.
Un drac împielițat, înțelegi ?
Ești un adevărat microbist ?
- Cum ne așezăm ? - Ziceam să ne așezăm în ordine.
După numerele din juriu. Unu, doi, trei etc., în jurul mesei.
- Dacă sunteți de acord. - Care-i diferența ?
- Așa, are un o logică. - Fie și așa.
Aici e numărul 12.
Ce impresie v-a făcut procurorul ?
- Poftim ? - Mi s-a părut destul de perspicace.
Cum a tratat toate elementele, unul câte unul, în ordine logică.
- M-a impresionat. - A procedat ca un expert.
Și cu multă energie.
Putem să mai așteptăm un minut ? Oameni buni...
Am vrea să începem. Domnul de la fereastră.
- Am vrea să începem. - Scuzați-mă.
Puștiul și-a ucis tatăl, pur și simplu.
- Chestii de-astea se întâmplă mereu. - Sunt lăsați de capul lor.
Poate că-și merită soarta. Înțelegeți ?
- E toată lumea prezentă ? - Bătrânul e înăuntru.
Vreți să bateți la ușă ?
- Ții cu Yankee ? - Nu, cu Baltimore.
Baltimore ?
Ca și cum te-ar bate unul în cap cu ranga, o dată pe zi.
Au cu ce să se laude ? Doar cu îngrijitorii de peluze.
- Vrem să începem. - Iertați-mă, domnilor.
N-am vrut să vă fac să mă așteptați.
Baltimore.
Puțină atenție, domnilor. Ne putem organiza cum doriți.
Nu vreau să impun nici o regulă.
Pentru început, putem discuta, apoi, supunem la vot.
Aceasta poate fi o metodă de lucru.
Am putea vota imediat...
Cred că se obișnuiește să se efectueze un vot preliminar.
Da, să votăm. Cine știe, poate reușim să ne cărăm.
Ținând cont de faptul că
ne confruntăm cu o acuzație de crimă cu premeditare...
și dacă votăm vinovat...
îl vom trimite pe scaunul electric.
- Este obligatoriu. - Cunoaștem toate astea.
Să vedem ce votează fiecare.
- E cineva care nu vrea să voteze ? - N-am nimic împotrivă.
Vă reamintesc doar că votul trebuie să fie unanim.
Așa e legea. Suntem gata ?
Cine este pentru "Vinovat", să ridice mâna.
Unu, doi, trei, patru, cinci, șase, șapte...
opt, nouă, zece, unsprezece.
Avem unsprezece voturi cu "Vinovat".
Cine votează "Nevinovat" ?
Unul. Bine.
Unsprezece "Vinovat", unul "Nevinovat". Acum, știm cum stăm.
Dumnezeule. Mereu se găsește câte unul.
- Acum, ce facem ? - Trebuie să dezbatem, cred.
- Dumnezeule. - Chiar crezi că e nevinovat ?
Nu știu.
Ai fost în sală, ca și noi. Ai auzit ce am auzit cu toții.
Puștiul e un criminal periculos.
- Are 18 ani. - E suficient de copt.
I-a făcut propriului tată o gaură de 10 cm, în piept.
Au adus nenumărate dovezi în fața instanței.
- Vrei să ți le mai enumăr o dată ? - Nu.
Atunci, ce dorești ?
- Doar să discutăm. - Despre ce ?
Unsprezece oameni l-au găsit vinovat. Doar d-ta vrei să te mai gândești.
Să te întreb ceva. Crezi povestea lui ?
- Nu știu. Poate că nu. - Atunci, de ce ai votat "Nevinovat" ?
Au fost 11 voturi pentru "Vinovat". Nu mi-a venit ușor să ridic mâna
și să-l trimit pă băiat la moarte fără să discutăm subiectul.
- Cine a spus că a fost ușor ? - Nimeni.
Pentru că am votat repede ? Sincer să fiu, eu cred că e vinovat.
Nici de-am discuta o sută de ani, tot nu m-aș răzgândi.
Nu vreau să te răzgândești. Vreau doar...
Punem în discuție viața unui om.
Nu putem hotârî în cinci minute. Dacă greșim ?
Poate să-mi cadă și casa asta în cap.
- Poți presupune orice. - Așa este.
Ce contează cât a durat ?
Să presupunem că ne ia cinci minute. Și ce-i cu asta ?
Să discutăm o oră. Meciul de baseball nu începe până la opt.
Are cineva ceva de spus ?
- Sunt dispus să aștept o oră. - Bine. Am auzit aseară un banc.
Nu pentru asta suntem aici.
Atunci, spune-mi d-ta de ce mai stăm aici ?
Nu știu. Poate fără motiv.
Ascultați, copilul ăsta a luat mereu șuturi de la viață.
S-a născut în mahala.
Maică-sa a murit când avea nouă ani. Un an și jumătate a stat
la orfelinat, cât timp taică-su a fost închis pentru fals.
N-a pornit prea fericit în viață.
E un puști coleric, sălbăticit. Așa a fost mereu.
De ce ? Pentru că, zi de zi, a fost bătut de careva.
A trăit 18 ani mizerabili.
Cred că-i datorăm atâta lucru : să discutăm puțin despre el.
Îmi pare rău că-ți spun, domnule, dar nu-i datorăm nimic.
A avut parte de un proces corect. Știi cât costă un asemenea proces ?
A avut noroc. Înțelegeți ce vreau să spun ?
Suntem oameni în toată firea. Am audiat faptele, nu ?
Nu mă puneți obliga să-l cred. Știu câte parale face.
Am trăit toată viața printre ei. Nu cred o vorbă din ce spun.
S-au născut mincinoși.
- Doar un ignorant crede una ca asta. - Ia ascultă...
Crezi că te-ai născut deținătorul adevărului absolut ?
Acestui individ trebuie să i se lămurească câteva lucruri.
Nu este duminică. Nu ținem predici.
Avem o treabă de făcut. S-o rezolvăm.
Rice Pops. Este un produs pentru care lucrez la agenție.
"Micul-dejun exploziv." Eu am găsit expresia.
- Foarte atrăgător. - Vă deranjez ?
Scuze. Am obiceiul să mâzgălesc. Mă ajută să mă concentrez.
Avem treabă. N-are rost să stăm o veșnicie.
Poate că domnul care nu este de părerea noastră
ne-ar putea lămuri de ce.
Spuneți-ne ce credeți. Poate reușim să vă răzgândiți.
Într-adevăr, cred că ar trebui să-l convingem pe domnul
că noi avem dreptate, iar dumnealui nu.
Dacă fiecare ar încerca pentru două minute să...
- Era doar o idee. - Nu. E o idee bună.
Ce-ar fi să facem un tur al mesei ?
Cred că dumneata ești primul.
Îmi vine greu să mă exprim.
Cred, pur și simplu, că este vinovat.
Mi s-a părut că este evident. Nimeni n-a dovedit contrariul.
Era și normal. Cea care a adus dovezile a fost acuzarea.
Acuzatul nici n-a apucat să deschidă gura. E stipulat în Constituție.
Știu asta. Voiam să spun că...
Mi-am spus că este vinovat.
Adică, l-a văzut cineva când a făcut-o.
Bine. Iată ce cred eu și n-am resentimente. Discut faptele.
Mai întâi. Bătrânul locuia deasupra camerei unde s-a săvârșit crima.
La 10 minute după miezul nopții, a auzit zgomote puternice.
Spunea că semănau a luptă.
Și l-a auzit pe băiat strigând : "Te omor".
O clipă mai târziu, a auzit un corp căzând.
A fugit la ușă, a dechis-o, l-a văzut pe puști ieșind în fugă din casă.
A sunat la poliție. Aceștia l-au găsit pe bătrân cu un cuțit în piept.
Legistul a fixat ora decesului în jurul miezului nopții.
Acestea sunt faptele. Nu le putem refuza. Puștiul e vinovat.
Sunt la fel de sentimantal ca și dânsul. Puștiul are numai 18 ani.
Dar trebuie să plătească pentru ce a făcut.
- Sunt de acord. - Ați terminat ?
- Da. - Următorul.
Mi-e clar că povestea băiatului e cusută cu ață albă.
Pretinde că a fost la cinema, dar o oră mai târziu,
nu-și mai amintea nici numele filmului, nici al actorilor.
- Așa este. - Nimeni nu l-a văzut la cinematograf.
Dar femeia de vizavi ? Mărturia ei este cea mai importantă.
Întradevăr. De fapt, ea a văzut crima.
- Vă rog. Să vorbim în ordine. - Doar o clipă.
O femeie stă culcătă în patul ei.
Nu poate să doarmă. Moare de căldură.
Privește pe fereastră și chiar peste drum,
îl vede pe puști înjunghiindu-și tatăl.
Este 00:10. Totul concordă.
Îl cunoaște pe băiat de-o viață.
Fereastra ei e chiar vizavi de a lui. Femeia jură că l-a văzut omorând.
Printre cele două ferestre a trecut trenul aerian.
Trenul era gol. Se îndrepta spre centru.
Luminile erau stinse.
S-a probat în instanță că în acea noapte s-a putut vedea prin ferestre
ce se întâmpla de cealaltă parte.
- S-a dovedit. - Vreau să te întreb ceva.
Nu crezi relatarea băiatulu. De ce o crezi pe cea a femeii ?
Este și ea una dintre "ei", nu ?
Faci pe deșteptul ?
- Domnilor. - Ia loc.
- De ce se dă mare ? - Nu facem nimic, dacă ne certăm.
- Cine urmează ? - Dumnealui. Numărul cinci.
Puteți trece peste mine ?
E dreptul dumitale.
- Următorul ? - Nu știu ce să zic.
Am fost convins încă de la începutul procesului.
Am căutat un mobil.
E foarte important. Fără mobilul crimei, n-avem un caz, nu ?
Mărturia celor care locuiesc pe același etaj cu băiatul
era extrem de convingătoare.
Nu se refereau ei la o încăierare, o ceartă
între bătrân și fiul lui, ce ar fi avut lor pe la șapte seara ?
- Poate mă înșel, dar... - Era vorba de ora opt.
Au auzit o ceartă. Apoi, l-au auzit pe tată lovindu-l pe băiat de două ori.
În cele din urmă, l-au văzut pe puști ieșind din casă. Ce demonstrează asta ?
Nu demonstrează nimic. Face parte din întreg.
Spuneai că asta ar demonstra mobilul crimei. La fel a spus și procurorul.
Nu cred că e un motiv temeinic.
Băiatul a fost bătut de multe ori în viața lui,
încât, pentru el, violența e ceva obișnuit.
Nu cred că două palme l-ar fi putut împinge la crimă.
Poate au fost cele două palme care au umplut pahatul. Fiecare are o limită.
Mai e ceva ?
- Nu. - Bine. Dar dumneata ?
Habar n-am. S-a spus totul.
Puteți vorbi la nesfârșit. E tot una.
E un copil aprig. Uitați-vă în dosarul lui.
La 10 ani, Tribunalul pentru minori. A aruncat cu piatra într-un profesor.
La 15 ani, școala de corecție. A furat o mașină.
A fost arestat pentru agresiune.
Ridicat de două ori pentru atac cu cuțitul.
Se pricepe la cuțit... E un băiat minunat.
De la cinci ani, taică-su îl bate regulat.
- Chiar și cu pumnii. - Și eu aș face la fel.
- Un copil ca ăsta ? - Așa sunt copiii din ziua de azi.
Când eram eu copil, îi spuneam lui tata "domnule".
Ați mai auzit vreun copil vorbind așa cu tatăl lui ?
Tații nu mai găsesc asta foarte important.
- Ai copii ? - Trei.
Eu am unul.
Are 22 de ani.
La nouă ani, a fugit de o încăierare.
L-am văzut. M-am simțit atât de prost, că aproape mi-a venit să vomit.
I-am spus, "Am să fac din tine bărbat, chiar de-ar fi să te fac arșice".
Ei bine, am făcut bărbat din el.
La 16 ani, ne-am bătut în parte.
M-a lovit în falcă. Era un puști zdravăn.
Nu l-am mai văzut de doi ani.
Copiii ăștia...
Muncești din greu...
Să continuăm.
Ne-am îndepărtat de la subiect.
Băiatul e rezultatul unei familii destrămate și al unui cartier mizer.
Asta-i situația. Suntem aici să hotărâm dacă e vinovat sau nu,
nu să analizăm motivele pentru care a crescut așa.
S-a născut în mahala. De aici apar criminalii.
O știm cu toții. Nu-i un secret, copiii de aici pot deveni pleava societății.
- Cred că... - Poți s-o mai spui o dată.
Copiii din aceste spelunci sunt adevărate otrepe.
- N-aș vrea ca ei... - Ascultă.
- Toată viața am trăit în mahala. - Așteaptă...
M-am jucat pe maidane pline de gunoaie.
- Poate mai simțiți și acum mirosul. - Ascultă, băiete.
- N-a fost ceva personal. - Nu se referea la dumneata.
Să nu fim așa de sensibili.
Pot înțelege această susceptibilitate.
Să nu ne mai certăm. Nu facem decât să ne piertem vremea.
E rândul dumitale.
Nu mă așteptam. Am crezut că mai întâi o să încercați să mă convingeți cu toții.
- Asta era ideea. - Am uitat. Are dreptate.
Ce contează ? Dumnealui ne ține aici. Să-l ascultăm.
Așteaptă. Am hotărât într-un fel. Să facem cum am stabilit.
Lasă copilăriile.
- Cum adică ? - Ce n-ai înțeles ? C-O-P-I-L-Ă-R-I-I-L-E.
De ce, pentru că vreau să lucrăm organizat ?
Bine, te las pe dumneata.
- N-am să măi scot o vorbă. - Ce te-ai aprins ? Liniștește-te.
Nu mă lua cu de-astea. Treci în locul meu, dacă vrei.
- Ați mai întâlnit așa ceva ? - Crezi că e la mișto ?
Lăsați-o ! Nu e important.
Nu e important. Încearcă d-ta.
Nimeni nu vrea să schimbe nimic. Te descurci minunat. Stai acolo.
Așa-i, te descurci bine. Stai la locul d-tale și continuă.
Să auzim pe altcineva.
Dacă vreți să știți părerea mea, n-am nimic împotrivă.
- Nu mă interesează ce faci. - Nu am ceva deosebit.
Nu știu mai multe ca dvs.
Potrivit martorilor, băiatul pare vinovat. Poate că și este.
Timp de șase zile am ascultat probele acuzării.
Toată lumea părea categorică. Acest poces mi-a creat alt sentiment.
Mi-am spus că nimic nu poate fi atât de tranșant.
Sunt câteva întrebări pe care aș vrea să le pun.
Poate că sunt irelevante. Dar am sentimentul
că avocatul lui nu i-a luat suficient de bine apărarea.
A omis destule amănunte. Unele mărunte.
Ce amănunte ? Ce să mai întrebe când știa prea bine răspunsurile.
Există și posibilitatea ca avocatul să fie un idiot, nu ?
Ar trebui să-l cunoști pe cumnatul meu.
Am încercat să mă pun în locul băiatului. Cred că aș fi cerut un alt avocat.
Dacă viața mea depinde de un proces,
aș vrea că avocatul meu să demoleze acuzația, sau cel puțin să încerce.
Există un singur martor ocular la această crimă.
Alții au spus că au auzit crima, că l-au văzut pe băiat fugind...
Există multe probe indirecte.
Însă toată acuzația se bazează numai pe declarațiile a doi martori.
- Să presupunem că s-au înșelat. - Cum adică ?
- Ce rost mai au martorii, atunci ? - Nu există această posibilitate ?
Cum așa ? Acei oameni au depus un jurământ.
Sunt și ei oameni. Omul e supus greșelilor. Ce, nu se poate să se fi înșelat ?
- Nu, nu cred. - Ești sigur ?
Nimeni nu poate fi sigur. Nu-i o știință exactă.
Într-adevăr, nu este.
Să spunem lucrurilor pe nume.
Cum rămâne cu briceabul găsit în pieptul bătrânului ?
Sunt persoane care n-au vorbit încă. Nu păstrăm o ordine ?
Vor avea ocazia. Taci o clipă, da ?
Dar cuțitul pe care acest băiat remarcabil l-a cumpărat în seara crimei ?
- Să discutăm despre el. - De acord. Să-l vedem.
- Pot să-l mai văd, dle președinte. - De ce să-l mai vedem o dată ?
Domnul are dreptul să vadă dovada.
- Vrei să ne aduci cuțitul ? - Da.
Cuțitul și cumpărarea lui sunt probe solide, nu credeți ?
- Ba da. - Bine. Să luăm lucrurile în ordine.
Unu. Băiatul a recunoscut că a plecat de acasă la ora opt seara,
după ce a fost pălmuit de mai multe ori de tatăl său.
Nu, n-a spus "Pălmuit". A spus "Lovit cu pumnul". E o diferență.
După ce a fost lovit de mai multe ori de tatăl lui.
Doi. S-a dus direct la un butic, de unde a cumpărat un...
- Briceag. - Cuțit cu resort.
Acesta nu este un cuțit obișnuit. Lama și prăselele sunt gravate.
Negustorul a spus că a fost singurul pe care l-a avut vreodată în stoc.
Trei. Pe la 20,45, s-a întâlnit cu niște prieteni în fața unei taverne, așa este ?
- Da. - Poți să și pariezi.
A vorbit cu prietenii cam o oră și a plecat pe la 21,45.
Între timp, aceștia i-au văzut briceagul.
Patru.
Au identificat arma crimei la Tribunal, ca fiind același cuțit.
Cinci. S-a întors acasă pe la ora zece.
Aici, relatarea procurorului diferă puțin de cea a băiatului.
El pretinde că pe la 23,30 s-a dus la cinematograf...
de unde s-a întors la 3,10. Atunci, și-a găsit tatăl mort și a fost arestat.
Mai pretinde că cei doi polițiști l-au îmbrâncit pe scări.
Ce s-a întâmplat cu briceagul ?
Spune că i-a căzut din buzunar, printr-o gaură, în drum spre cinematograf,
cândva între 23,30 și 3,10 și că nu l-a mai văzut de atunci.
Aceasta e povestea, domnilor.
Pentru mine e limpede că băiatul n-a fost la film, în seara aceea.
Nimeni nu l-a văzut ieșind din casă. Nimeni nu l-a identificat la cinema.
Nici măcar nu mai ține minte ce film a văzut.
Iată cum s-au petrecut lucrurile.
Băiatul a rămas acasă, s-a certat din nou cu taică-su,
l-a înjunghiat pe acesta și a plecat de acasă la zece minute după miezul nopții.
Și-a șters până și amprentele de pe cuțit.
Vreți să-mi spuneți că acest cuțit putea să-i cadă din buzunar printr-o gaură,
că cineva l-a cules de pe jos, s-a dus acasă la băiat,
și i-a înjunghiat tatăl, doar ca să vadă dacă taie ?
Nu, dar este posibil ca băiatul să-l fi pierdut,
iar altcineva să-i fi înjunghiat tatăl cu un cuțit asemănător.
- Este posibil. - Privește acest cuțit.
Este un cuțit cu totul neobișnuit.
N-am mai văzut unul asemănător. Și nici negustorul care i l-a vândut.
Vrei să ne faci să credem că e doar o coincidență ?
Spuneam doar că o coincidență, Că este posibil.
Iar eu spun că nu este posibil.
- De unde a apărut ? - Este același tip de cuțit !
- Ce încerci să faci ? - De unde îl ai ?
Aseară am ieșit la o plimbare prin cartierul băiatului.
L-am cumpărat de la o casă de amanet de lângă casa băiatului. Pentru șase dolari.
Este ilegal să cumperi sau să vinzi asemenea bricege.
Așa este. Am încălcat legea.
Ai făcut o șmecherie genială. Acum, spune-mi ce demonstrează asta.
- Poate există zece cuțite asemănătoare. - Poate.
Ce vrei să spui cu asta ?
Ai găsit un cuțit asemanător. Și ce dacă ? E descoperirea secolului ?
Vrei să spui că altcineva a comis crima cu un cuțit asemănător ?
- Șansele sunt de un milion la unu. - Este o posibilitate.
Dar nu destul de probabil.
Să ne ocupăn locurile. N-are rost să stăm în picioare.
E interesant că a găsit un cuțit asemănător cu al băiatului.
Ce-i așa interesant ?
- Mă gânteam că e interesant. - Suntem 11 care-l considerăm vinovat.
N-ai făcut pe nimeni să se răzgândească.
Dacă vrei să blochezi verdictul, n-ai decât.
Puștiul va avea un nou proces și va fi din nou găsit vinovat.
Poate că ai dreptate.
Deci, ce vei face ? Am putea sta aici toată noaptea.
E vorba de o singură noapte. Este în joc viața băiatului.
De ce nu ne-am muta aici ?
Să trimitem după niște cărți de joc și să ne punem pe treabă.
- Nu cred că e de glumă. - Și eu ce să fac ?
Nu văd cu ce ar schimba cuțitul datele problemei.
Cineva l-a văzut înjunghiindu-și tatăl. Ce vrem mai mult de atât ?
Ați vorbit de mi-ați împuiat capul.
Am trei ateliere auto care nu se conduc singure. Să terminăm o dată !
Cuțitul a fost foarte important pentru procuror. O zi întrează...
E un adjunct mărunt. Ce știe el ?
Să ne calmăm. Aceste abateri de la discuție ne făc să întârziem.
- Deci, cum rămâne ? - Ești singur.
Am o propunere. Solicit un alt vot.
Aș vrea ca toți 11 să votați secret.
Eu am să mă abțin.
Dacă vor fi 11 voturi de "Vinovat", mă voi alătura votului dvs.
Vom înmâna judecătorului verdictul "Vinovat".
Dar dacă va fi un singur vot "Nevinovat", vom rămâne aici să discutăm.
- Asta-i tot. Cu voia dvs., sunt gata. - Să trecem la treabă.
Mi se pare corect. Sunteți de acord ? Se opune cineva ?
Vinovat.
Nevinovat. Vinovat.
- Ce spuneți de asta ! - Încă un milostiv.
Cine este ? Vreau să știu.
Scuză-mă. A fost vot secret.
Am fost cu toții de acord. Dacă omul vrea să-și păstreze anonimatul...
Anonimatul ? Nu există secrete în juriu. Știu cine a fost.
Frățioare, chiar că ești o figură.
Ai votat "Vinovat" ca și noi,
când un predicator cu glas mieros, ți-a înmuiat inima...
că un puști defavorizat nu poate ajunge criminal...
și ți-a schimbat votul. Mi se pare grețos.
De ce n-arunci un ban în cutia milei ?
Ia stai așa.
Nu vorbești cu mine așa. Cine te crezi ?
Liniștiți-vă. N-are nicio importanță. Omul e foarte iritat.
Iritat ? Normal că sunt iritat !
Încercăm să punem un vinovat pe scaunul electric, acolo unde îi este locul.
Cineva vine cu bazaconii și noi le ascultăm !
- De ce ți-ai schimpat votul ? - Nu el și-a schimbat. Eu am făcut-o.
- Grozav. - Știam eu.
- Vreți să vă spun de ce ? - Nu, eu nu vreau să știu.
Oricum, eu vă spun.
- Trebuie să-l acultăm ? - Omul vrea să vorbească.
Mulțumesc. Acest domn ne-a înfruntat de unul singur.
N-a pretins că băiatul nu-i vinovat. Doar că nu este convins de asta.
Nu-i ușor să te expui batjocurii celorlați.
A mizat pe câștigarea unui susținător și m-am alăturat lui.
Îi respect argumentele. Probabil că acuzatul este vinovat.
Vreau să mai aud argumente. Votul este de zece contra doi. Vorbesc eu, acum !
- N-ai voie să pleci. - N-aude. N-a auzit niciodată.
Să ne așezăm.
- Continuăm ? - N-ar strica să luăm o pauză.
E cineva înăutru. Ar trebui să-l așteptăm.
S-ar spune că suntem țintuiți aici.
Nu mă prea așteptam la povestea cu bătrânul.
Aș vrea să găsesc un argument ca să încheiem afacerea.
În publicitate... V-am spus că lucrez la o agenție ?
Acolo lucrează oameni cam ciudați. Nu chiar ciudați.
Au un fel al lor de a spune lucrurilor pe nume.
Cred că la fel este și în domeniul d-tale, nu ?
- Cu ce te ocupi ? - Sunt ceasornicar.
Adevărat ? Cred că cei mai buni ceasornicari sunt în Europa.
Nu contează. La agenție, când ajungem într-un asemenea impas...
Îi spuneam că atunci când ajungem la agenție în asemenea impas,
există mereu persoane care vin cu câte o idee. Asta mă omoară.
E bizar modul în care își preced ideea cu o frază.
E pildă, un șef de publicitate se ridică și spune :
"Mi-a venit o idee. Să înălțăm un balon și să vedem dacă-l salută cineva."
E o tâmpenie, dar e amuzant.
M-am cam aprins puțin.
N-am vrut să fiu nepoliticos.
Mă bucur că nu ești genul care pune totul la suflet.
Nu știu ce are ventilatorul. Nu pot să-l pornesc.
- Lucrezi în vânzări ? - Sunt arhitect.
Știi ce înseamnă "Vânzare prin reclamă persuasivă" ?
Ei bine, dumneata ai reușit, crede-mă.
Eu abordez altă tehnică.
Râsete, băutură, glume, chițibușuri, pricepi ?
Atinge-i la punctul nevralgic. Asta e deviza mea.
Anul trecut, am câștigat 27 000 de dolari, vânzând marmeladă.
Nu-i rău. Ținând cont că e vorba de marmeladă.
De ce procedezi așa ? Te amuză ?
Sau te-a lovit careva la bibilică și nu ți-ai revenit ?
S-ar putea.
Voi, făcătorii-de-bine, sunteți la fel. Vă cășună pe câte vreun ratat.
De ce mai pierzi vremea ?
De ce nu donezi cinci dolari pentru cauză ? Poate te simți mai bine.
Puștiul e vinovat, amice.
E limpede ca lumina zilei.
Atunci, de ce ne mai faci să ne pierdem vremea ?
O să ne răcim gura de pomană.
Ce mai cotează dacă o faci aici sau la meci ?
Nu contează, prietene. Nu contează deloc.
- Frumoasă gașcă. - Sunt la fel ca toată lumea.
Ce zi criminală !
- Crezi că mai durează ? - Nu știu.
Sigur e vinovat. N-am nicio îndoială.
Până acum, trebuia să terminăm.
Să știi că nu mă deranjează.
Treaba merge...
- Crezi că e nevinovat ? - Nu știu. S-ar putea.
Nu te cunosc, dar pariez că nu te-ai înșelat niciodată în viața d-tale.
Pierzi timpul de pomană. Lasă lucrurile cum sunt.
Presupune că ar fi procesul d-tale.
Nu prea sunt obișnuit să-mi dau cu presupusul. Sunt un simplu muncitor.
Presupunerile le face patronul meu. Dar am să încerc.
Să presupunem că terminăm de vorbit, iar puștiul chiar și-a înjunghiat tatăl.
Ești gata ?
Îmi pare rău, ochi albaștri.
Să ne ocupăm locurile.
Parcă am venit la dineu.
Să trecem la treabă ! Cine vrea să înceapă ?
- Eu. - Dă-i drumul.
Așază-te. Bătrânul de dedesubt
spune că l-a auzit pe puști strigând, "Te omor".
O clipă mai târziu, a auzit un corp căzând pe podea.
A fugit la ușă și l-a văzut pe puști ieșind în fugă din casă.
- Care e părerea dumitale ? - Mă întreb cât de limpede
a auzit vocea băiatului prin plafon.
Fereastra era deschisă. La fel și cea de sus. Era cald.
E greu să identifici un țipăt dintr-un alt apartament.
- La proces, a identificat glasul. - Femeia de vizavi
tocmai privea pe fereastră și a văzut crima.
- Nu este suficient ? - Nu este.
Ce părere aveți de el. Parcă vorbești la pereți.
Femeia spune că a văzut prin ferestrele trenului în mișcare.
Sunt șase vagoane. A văzut prin ultimele două.
Și-a reamintit și cele mai mici amănunte. Cum argumentezi ?
Are cineva idee cât îi ia unui tren...
Nu ne jucăm aici.
L-ați văzut ?
- E sărit. E sărit de-a binelea. - Las-o baltă. Nu contează.
"Nu ne jucăm aici !" Cine se crede ?
Știe cineva cât îi ia unui tren,
cu viteză medie, să treacă printr-un punct anume ?
- Ce legătură are ? - Cât timp ?
- N-am idee. - D-ta ce crezi ?
Poate 10, 12 secunde.
Ai presupus bine. Altcineva ?
- Mi se pare corectă cifra. - Ne jucăm de-a ghicitul ?
- Ce părere ai ? - Zece secunde.
De acord. Unde vrei să ajungi ?
Șase vagoane trec printr-un anume punct în zece secunde.
Să zicem că acel punct este fereastra deschisă de la camera crimei.
Aproape că poți atinge șinele.
A mai locuit cineva lângă o cale ferată ?
Am zugrăvit un apartament aflat în vecinătatea trenului aerian.
- A durat trei zile. - Cum a fost ? Era zgomot ?
Da. Ne tâmpiserăm cu toții.
Eu am locuit într-un asemenea apartamet.
Cu fereastra deschisă, zgomotul este insuportabil.
- Nu-ți auzi nici gândurile. - Unde vrei să ajungi ?
O clipă. Să confruntăm două dintre mărturii.
Mai întâi, pe cea a bătrânului de dedesubt.
Spune că l-a auzit pe băiat strigând : "Te omor"...
iar o fracțiune de secundă mai târziu, aude un corp căzând la podea.
O secundă mai târziu, da ? În al doilea rând,
femeia de vizavi jură că a privit pe fereastră
și a văzut crima prin ultimele două vagoane care treceau.
- Ce vrei să ne spui ? - Numai o clipă.
Suntem de acord că trenul trece printr-un punct dat în zece secunde.
Cum femeia a văzut crima prin ultimele două vagoane,
înseamnă că trupul neînsuflețit a căzut exact când trecea trenul.
Deci, trenul huruise prin dreptul ferestrei bătrânului
timp de zece secunde înainte ca trupul să cadă.
În zgomotul infernat al trenului, bătrânul spune că a auzit cadavrul
căzând și pe băiat strigând : "Te omor !".
Este imposibil.
- Bineînțeles că l-a auzit. - Chiar crezi ?
Spune că a strigat din toți rărunchii. Pe mine m-a convins.
În zgomotul acela, nu putea identifica vocea.
E vorba de câteva secunde ! Nimeni nu poate fi atât de precis.
Mărturia care-l va duce la scaunul electric ar trebui să fie foarte precisă.
- Nu cred că a auzit vocea. - Probabil că nu, în zgomotul acela.
- Ce tot îndrugați acolo ? - E limpede că n-avea cum să audă.
- A mințit ? Ce-ar fi câștigat ? - Atenție, poate.
Vii cu ideile tale stălucite ! Dă-le la ziar ! Vei primi trei dolari pe fiecare !
De ce-i vorbești așa ?
Nu trebuie să te adresezi astfel unui bătrân.
Fii mai respectuos, domnule.
Dacă-i mai vorbești așa, te fac una cu pământul.
Continuă. Poți să spui ce dorești. De ce crezi că bătrânul ar fi mințit ?
L-am privit îndelung. Haina îi era despicată sub braț.
Ați băgat de seamă ? Adică, să vii astfel la tribunal...
Era un om foarte bătrân, cu haina ruptă,
care s-a apropiat foarte încet de bară.
Își târșâia piciorul stâng și încerca să ascundă asta,
pentru că îi era rușine.
Cred că-l cunosc mai bine ca oricine de aici.
Este un bătrân retras, insignifiant și înspăimântat,
care, toată viața lui, n-a valorat două parale.
Cine i-ar fi recunoscut numele în ziar ? Nimeni nu-l conoaște.
Nimeni nu-l remarcă.
După 75 de ani, nimeni nu-i mai cere sfatul.
Domnilor, e lucru trist să fii un neica-nimeni.
Un asemenea individ vrea să fie remarcat, ascultat.
Măcar o singură dată în viață. E foarte important pentru el.
Este greu pentru el să nu fie băgat în seamă.
Ia ascultă ! Adică a mințit doar ca să se dea mare ?
Nu. El n-a vrut să mintă.
Probabil a crezut că a auzit acele cuvinte
și că a recunoscut chipul băiatului.
E cea mai mare gogoriță pe care am auzit-o.
Cum poți să inventezi așa ceva ? Ce știi dumneata ?
- Vrea cineva o pastilă de tuse ? - Aș lua eu una.
Tot nu pricep cum mai poate cineva crede că e nevinovat.
Aș vrea să vă mai spun ceva. Mulțumesc.
Am demonstrat că bătrânul nu putea auzi amenințarea băiatului.
- N-ai demonstrat nimic ! - Să presupunem că l-ar fi auzit.
De câte ori n-am rostit și noi aceste cuvinte ? Poate de mii de ori.
"Pentru asta, te omor, iubito". "Băiete, dacă mai faci, te omor".
Asta nu înseamnă că am omorât pe cineva.
Ce tot spui ? Fraza a fost : "Te omor".
Puștiul a strigat cât l-a ținut gura. Să nu-mi zici că a spus-o la mișto.
- Cine spune asta, vorbește serios. - Nu sunt convins.
Acum câteva săptămâni, m-am certat cu un coleg.
M-a făcut idiot, așa că am țipat la el.
Individul acesta încearcă să vă convingă prostii !
Puștiul a spus că-l omoară și asta a făcut.
Dacă avea de gând să-l omoare, ar mai fi strigat să-l audă tot cartierul ?
Nu cred. E prea deștept.
Deștept ? Nici nu vorbi corect.
Nici n-a vorbit corect.
Domnule președinte. Vreau să-mi schimb votul în "Nevinovat".
Ce să faci !
- Ce-ai auzit. - Ești convins ?
Da, sunt convins.
Votul e de nouă la trei pentru "Vinovat".
Asta pune capac la toate.
Pe ce vă bizuiți ? Pe balivernele lui ?
Dacă scriai la vreo revistă polițistă, te îmbogățeai.
Nici măcar avocatul lui nu i-a dat vreo șansă !
S-a văzut de la început ca avocatul lui știa că-i vinovat.
Zău, individul ăsta e o figură.
Puștiul a avut un avocat, așa-i ? El a prezentat speța, nu d-ta.
- De unde ți-au venit toate astea ? - Avocații nu sunt infailibil.
- Baltimore, te rog. - A fost numit din oficiu.
- Și ce-are a face ? - Destule.
Poate nu voia să preia acest caz.
E genul de caz din care nu câștigi nimic, nici bani, nici glorie.
Nu-i prea încurajator pentru un tânăr avocat.
Ca să câștige ar fi trebuit să creadă în nevinovăția clientului său.
- Ei bine, n-a crezut. - Bineînțeles că nu.
Cine să-l creadă ? Poate maică-sa.
Vedeți cât e ceasul ? Ce Dumnezeu !
Scuzați-mă. Am făcut câteva observații. Și aș vrea să subliniez unele lucruri.
Am ascultat cu mare atenție.
Dumnealui a adus câteva argumente extrem de importante.
Din prezentarea de la proces, băiatul pare vinovat, la suprafață.
- Dar în profunzime ? - Încetează ?
Vreau să pun o întrebare.
Să presupunem că băiatul a săvârșit crima.
Asta s-a întâmplat la ora 00,10.
Cum a fost arestat ?
S-a întors acasă pe la ora trei,
și a fost prins de doi detectivi în holul clădirii.
Întrebarea mea este : dacă și-ar fi ucis tatăl,
de ce s-a mai întors acasă, după trei ore?
Nu s-a temut că ar fi putut fi arestat ?
A venit după cuțit. Nu-i indicat să-ți lași cuțitul în pieptul cuiva.
Da, mai ales în al părinților.
Nu găsesc nimic de râs.
Băiatul știa că briceagul poate fi identificat.
Trebuia să-l recupereze înaintea poliției.
Dacă știa că poate fi identificat, de ce l-a mai lăsat acolo ?
Putem presupune că a intrat în panică și a fugit pentru că-și ucisese tatăl.
Și-a mai revenit și a realizat că-și uitase cuțitul.
Depinde ce înțelegi prin "panică".
Putea să fie destul de calm să șteargă toate amprentele de pe cuțit.
Deci, unde a început panica și unde s-a sfârșit ?
Ai votat "Vinovat". Acum, de ce parte ești ?
Nu vreau să fiu nici de-o parte, nici de cealaltă.
- Pur și simplu, pun o întrebare. - Mi-a trecut doar prin minte, dar...
dacă aș fi comis eu crima, aș fi riscat și m-aș fi întors după cuțit.
Pariez că s-a gândit că nu-l văzuse nimeni,
iar cadavrul n-ar fi fost descoperit până a doua zi.
La urma urmelor, era miezul nopții.
A crezut că totul va fi descoperit abia a doua zi.
Pardon, aici voiam să ajung.
Femeia de peste drum a mărturisit că după ce a văzut crima,
adică după ce a trecut trenul,
a țipat și s-a dus să sune la poliție.
Cu siguranță, băiatul a auzit-o. Știa că cineva îl văzuse.
Ce nu înțeleg e de ce s-a mai întors.
Doi, dacă l-a auzit, n-a făcut legătura cu fapta sa.
Locuiește într-un cartier în care strigătele sunt ceva comun.
Poftim, ți-a răspuns.
Tot ce se poate. E posibil ca băiatul să-și fi ucis tatăl.
N-a auzit strigătul, a fugit cuprins de panică,
s-a liniștit, s-a întors după cuțit și a fost arestat.
Poate că așa s-au petrecut lucrurile, dar poate că nu !
Nimic nu garantează că a comis o crimă.
Cum așa ? Nu l-a văzut bătrânul fugind ?
Răstălmăcește faptele !
L-a văzut sau nu fugind din casă la 00,10 ?
Da sau nu ?
- A spus că l-a văzut. - Ce spuneți de asta ?
- Martorii se pot înșela. - Bineînțeles, că vrei d-ta sau el.
- Nu mai țipa ! - N-ar strica să țipăm puțin.
Oamenii ăștia vorbesc fără noimă. Ba au auzit strigătul, ba nu !
Ce mai contează ? Vă pierdeți în amănunte.
- Uitați ce este mai important. - Cer să se mai voteze o dată.
- Acum vorbesc eu ! - Să mai votăm o dată.
Fiecare la locul lui.
N-am mai văzut atâta pierdere de timp pentru nimic.
Durează numai o secundă.
Cea mai rapidă metodă e să aflăm cine votează "Nevinovat".
Cine e pentru "Nevinovat" să ridice mâna.
La fel. Unu, doi, trei "Nevinovat". Nouă "Vinovat".
Și acum ? O lălăim așa până marțea viitoare. Unde o să ajungem ?
Scuzați-mă. Votez "Nevinovat".
O să ne tâmpim de tot, aici.
Puștiul e vinovat. De ce nu dăm crezare faptelor ?
- Spune-le ! Totul e o glumă. - Votul e opt la patru pentru "Vinovat".
Ce-i asta, "Săptămâna fraților defavorizați" ?
Vreau să-mi spui de ce ți-ai schimbat votul. Dă-mi motive.
Nu trebuie să-mi justific hotărârea. Am avut un motiv întemeiat.
Ce motiv întemeiat ? Vorbe goale. Privește aici.
Puștiul pe care l-ai găsit nevinovat a fost văzut înfigând asta în taică-su !
Ce părere ai, dle Motiv Întemeiat ?
Nu acela e cuțitul, ai uitat ?
- Grozav. - Ascultați, e nebunie curată.
Ce să mai credem ? Născociți tot felul de povești.
Un tip ca ăsta, dacă stătea lângă ring la meciul Dempsey - Firpo,
v-ar fi făcut să credeți că...
Ascultă. Dar bătrânul ?
Vrei să credem că nu l-a văzut coborând scările
și ieșind pe ușă la 15 secunde după crimă ?
A spus-o doar ca să se dea mare ?
- Care e șmecheria ? - Așteaptă.
Iar vorbește suporterul lui Baltimore.
Și iar ratează baza.
Ascultă. Bătrânul a spus că a fugit la ușă ?
Ce contează ? A ajuns la ușă, da ?
- Așteaptă... - A spus că a fugit. Și-l cred.
Nu mai țin minte ce a spus, dar nu văd cum ar fi putut alerga.
A spus că s-a deplasat din dormitor la ușa de la intrare. Nu-i suficient ?
- Unde era dormitorul ? - La capătul culoarului.
Ce, nu mai ții minte ?
Nu. Vreau să văd planul apartamentului.
De ce n-am relua tot procesul ?
Cum se face că doar dumneata vrei să vezi obiectele probatorii ?
- Pe asta vreau să-l văd și eu. - Eu vreau să nu ne mai pierdem vremea.
Dacă vrei să reiei idioțenia cu cadavrul...
Nu, dar vreau să știu dacă un bătrân, care abia-și târăște un picior,
poate ajunge la ușă în 15 secunde.
- Douăzeci. - A spus 15.
- A spus 20. De ce denaturezi faptele ? - A spus 15.
De unde știa cât durează 15 secunde ? Nu poți judeca asta !
- A spus 15 secunde. Era sigur. - Era un babalâc.
Era dus cu capul. Cum putea să fie sigur de ceva ?
Nu știu ce vrei să demonstrezi. A spus că l-a văzut pe băiat fugind.
Să vedem dacă se confirmă.
După ce a auzit cadavrul căzând, a fugit la ușa de la intrare.
A auzit ușa de sus deschizându-se și pași coborând în grabă.
A spus că a ajuns la ușa lui cam în 15 secunde.
Dacă ucigașul a fugit imediat...
- Poate că n-a fugit imediat. - Bătrânul așa a spus.
Vrei să despici firul în patru.
De ce nu te potolești cu miștoul ?
Pentru cei trei dolari pe zi, ai fi în stare să asculți orice.
Acesta este apartamentul.
Apartamentul bătrânului este dedesubt, identic cu acesta.
Aici e trenul, dormitorul, sufrageria, baia, coridorul, scările.
Bătrânul era în această încăpere.
A spus că a trecut de ușă, a mers pe coridor,
a deschis ușa de la intrare și l-a văzut pe puști coborând scările.
- Am dreptate, până acum ? - Asta-i povestea, pentru a 19 oară.
La 15 secunde după ce cadavrul a căzut.
- Corect. - Acum, să vedem.
Sunt patru metri de la pat la ușă. Culoarul are 13 metri.
Ar fi trebuit să străbată 4 m, să deschidă ușa de la dormitor,
să meargă 13 m pe culoar, să deschidă ușa. Totul în 15 secunde.
- Credeți că a fost în stare ? - Sigur că da.
Se deplasează încet. Ca să ajungă la bară, a trebuit ajutat.
Ai lăsat impresia unei distanțe lungi.
Pentru un bătrân care a suferit un atac de apoplexie, este.
Ce vrei să faci ?
- Vreau să încerc. - Ce vrei să încerci ?
- De ce n-a amintit avocatul lui de asta ? - Poate că nu s-a gândit.
Cum adică ? Crezi că e idiot ? E ceva evident.
- D-ta te-ai gândit ? - N-are importanță.
N-a spus nimic, pentru că știa că-i face rău clientului său.
Poate că n-a vrut să pună la grea încercare un bătrân.
Nu dă bine la juriu. Mulți avocați evită asta.
- Atunci, e o lichea ? - Asta mă întrebam și eu.
Dă-mi scaunul, te rog. Cele două scaune reprezintă patul.
Am măsurat 4 m de acolo. Aici e ușa de la dormitor.
E o idioțenie. Nu poți să recreezi scena.
Culoarul are 13 m. Voi merge până la perete și înapoi.
De ce ne faci să pierdem vremea ?
Ai fost de acord că i-a luat doar 15 secunde. Putem pierde atâta timp.
- Încetează. - Bine, ucigașule. Da.
Vrei să marchezi ușa din față ? Era încuiată cu lanțul.
- Cine are ceas cu secundar ? - Eu.
Lovește cu piciorul în podea. Va imita căderea cădavrului.
Cronometrează de atunci.
- Jucăm șarade ? - Haide, ce mai aștepți ?
Aștept ca secundarul să ajungă la 60.
Mai repede. Bătrânul merge de două ori mai rapid.
Dacă vreți, am să merg mai repede.
- Lanț. Ușă. Stop. - E în regulă.
Cât a durat ?
Exact 41 de secunde.
Iată ce cred că s-a întâmplat : bătrânul a auzit cearta dintre cei doi,
în urmă cu câteva ore.
Din pat, a auzit un trup căzând,
strigătul femeii de peste drum, a mers la ușă cât a putut de repede,
a auzit pe cineva fugind și a crezut ce era băiatul.
- Cred că este posibil. - "A crezut" ?
Am văzut multă ticăloșenie în viața mea,
dar această demonstrație le-a întrecut pe toate.
Le plângi de milă vagabonzilor și nedreptăților.
Torni numai baliverne. Încerci să convingi toate babele astea.
Pe mine nu m-ai convins. Mi-a ajuns.
Ce-i cu voi, oameni buni ? Știți foarte bine că e vinovat. Trebuie să ardă !
Vă scapă printre degete !
"Vă scapă printre degete" ? Ești călăul lui ?
Sunt unul dintre ei !
- Poate vrei să tragi heblul. - Pentru el, fii sigur ca aș face-o.
Te compătimesc. Cum te-ai simți dacă ai trage d-ta heblul ?
De când ai sosit, ai acționat ca un justițiar public.
Nu din cauza pobelor vrei să-l vezi condamnat la moarte.
Ești un sadic.
Dați-mi drumul ! Îl omor !
Nu vorbești serios când spui că vrei să mă omori, nu-i așa ?
S-a întâmplat ceva, domnilor ? Am auzit gălăgie.
Nu. Totul e în regulă. Mici discuții amicale.
Am teminat cu planul. Poți să-l iei, dacă vrei.
Ce vă zgâiți ?
- Cineva trebuie să înceapă. - Mă scuzați.
"Mă scuzați". Ce ești așa politicos ?
Pentru același motiv pentru care d-ta nu ești. Așa am fost crescut.
Toată această ceartă... N-am venit aici să ne certăm.
Avem o responsabilitate.
Mereu m-am gândit că este un fapt remarcabil pentru democrație.
Că suntem...
Cum se spune ? "Convocați"...
că am fost convocați prin curier să venim aici
ca să hotărâm vinovăția sau nevinovăția unei persoane...
de care n-am mai auzit până acum.
N-avem nimic de câștigat sau de pierdut prin... verdictul nostru.
Acesta este unul din motivele pentru care alcătuim o forță.
Să nu transformăm totul într-o chestiune personală.
Dacă nu mai are nimeni nimic de spus, am eu o idee genială.
Să aruncăm nada și să vedem dacă pică ceva.
- "Dacă pică ceva" ? - Da. Puștiul...
Priviți cum s-a întunecat. Pariez că o să fie furtună.
Ce caniculă.
- Iartă-mă, dar nu transpiri niciodată ? - Nu, niciodată.
Mă întrebam...
dacă n-ar fi mai bine să mai votăm o dată.
Grozav. Apoi, punem de-un dans și ceva răcoritor.
- D-le președinte ? - Sunt de acord.
E cineva împotrivă ?
- Haide. - Scuze.
Propun un vot deschis. Să vedem cum stă fiecare.
Mi se pare corect. Obiecții ?
Voi striga numărul de ordine din juriu. Unu.
Eu eram. Votez "Vinovat".
- Doi ? - Nevinovat.
- Numărul trei ? - Vinovat.
Numărul patru ?
Vinovat.
- Numărul cinci ? - Nevinovat.
- Numărul șase ? - Nevinovat.
Numărul șapte ?
Vinovat.
- Numărul opt ? - Nevinovat.
- Numărul nouă ? - Nevinovat.
- Numărul zece ? - Vinovat.
- Numărul unsprezece ? - Nevinovat.
Numărul doisprezece ?
Vinovat.
Votul este acum de șase la șase.
Și o să intrăm în prelungiri.
Șase la șase. Unii de aici s-au țăcănit. Un copil de teapa lui.
Nu cred că are vreo importanță ce fel de copil este.
Faptele determină speța.
Mi s-a acrit de fapte. Le poți învârti pe degete cum vrei.
Exact asta încearcă să spună și dumnealui.
Urlă cât te ține gură...
De-aș fi cu câșiva ani mai tânăr. Individul acestă mă...
- E foarte cald aici, nu-i așa ? - Vreți puțină apă ?
Nu, mulțumesc.
- O să plouă. - Cum ai ajuns la asta ?
- De ce ți-ai schimbat votul ? - Am avut o îndoială.
- N-ai avut niciun argument. - Nu-i adevărat.
N-au ieșit la iveală o mulțime de detalii.
- Baftă. - Ești de aceeași teapă cu ei.
Gândești prea mult. Te aburești.
- Pricepi ? - N-ai niciun drept să...
Gură spartă.
Uite cum toarnă !
Îmi amintește de o furtună...
De când ? Din noiembrie ? Nu mai știu.
Ne-a prins o furtună ca asta. Era chiar în toiul meciului.
Conduceam cu șapte la șase... Tocmai repuseserăm balonul.
Înaintarea, aici, o deschidere, acolo. Apărarea, aici. O aruncare peste...
Și...
Îl aveam pu puștiul acela, Slattery.
Era ca un bou. Un bou adevărat.
Aș mai fi vrut să mai am unul ca el.
Am uitat să-ți spun. Sunt antrenor secund la Liceul Andrew J. McCorkle.
Asta e în Queens.
Oricum... începuserăm să atacăm.
Apărarea lor era îngenuncheată.
Și, deodată, a început să toarne cu găleata. Ca acum.
A fost crimă curată, înțelegi ?
Îți jur, mi-a venit să urlu. Nu ne mai puteam mișca.
Ce-i cu ventilatorul ăsta ? De ce...
Cred că era pe același întrerupător cu lumina.
E deja mult mai bine.
Da.
E mai bine.
Două puncte.
Ați fost vreodată pe Garden ?
Ești de-a dreptul deplasat.
Iartă-mă... Înțelegi ?
Scuză-mă.
Ce zici de asta ? Suntem jumi-juma. Nu te miră ?
Ba da.
Dar cu povestea cealaltă, când lunganul de colo -
cum l-o fi chemând - a încercat să mă întărâte?
Nu dovedește nimic. Sunt un tip puțin cam irascibil.
De ce să mă facă justițiar public sau sadic ?
Fiecăruia poate să-i sară țandăra.
A înercat să mă întărâte.
A făcut o treabă foarte bună.
Așa, n-ajungem la nici un rezultat.
Am să merg să le spun că juriul este prea divizat.
- N-are rost s-o mai lungim. - Sunt de acord.
Puștiul să-și încerce norocul cu alți 12 băieți.
Nu cred că judecătorul va fi de acord.
- Suntem de prea mult timp aici. - Hai să vedem.
- Eu nu sunt pentru această variantă. - Ascultă.
În fața altui juriu, puștiul n-ar mai avea nici o șansă.
Suntem în impas. Nimeni nu-și va mai schimba votul.
N-o mai exista și alt motiv de îndoială ?
- Nu. - Scuză-mă.
Poate nu înțelegi exact termenul "Motiv întemeiat".
Cum adică, nu înțeleg ?
Ce ziceți de el ?
Sunt toți o apă și-un pământ. Vin aici să-și salveze pielea,
și înainte să-și tragă sufletul, ne învață pe noi meserie.
E arogant băiatul.
Bine. Să încercăm ca două minute să nu ne mai certăm.
Cine are de spus ceva constructiv ?
Aș spune eu ceva, dacă n-aveți nimic împotrivă.
Banca acuzării a insistat asupra faptului că băiatul a afirmat
că, în momentul crimei, se afla la cinema
și că nu-și mai amintea numele filmului și al actorilor.
Dânsul a subliniat-o de mai multe ori.
Așa este. Era singurul alibi pe care ni l-a putut oferi
și n-a reușit să ne dea amănunte.
În locul lui, crezi că d-ta ți-ai putea aminti detalii,
după ce ai fost bătut de tatăl d-tale ?
Așa cred, dacă ar exista amănunte deosebite.
Băiatul nu și-a amintit filmul, pentru că n-a fost acolo.
Potrivit mărturiei poliției, băiatul a fost interogat
de inspectori în bucătarie,
în timp ce cadavrul tatălui său zăcea pe podeaua din dormitor.
În aceste împrejurări, crezi că ți-ai mai aminti ?
- Da. - Într-o asemenea stare de șoc ?
- Într-o asemenea stare de șoc. - La proces, și-a amintit totul.
Da. Avocatul său s-a străduit mult s-o sublinieze.
A avut trei luni la dispoziție să le memoreze.
Nu-i greu pentru un avocat să afle ce film a rulat la o anumită dată.
Cred că declarația făcută polițiștilor în noaptea crimei,
când nu și-a amintit numele filmului, a fost cea corectă,
în stare de șoc sau nu.
Aș vrea să te întreb ceva personal.
- Întreabă-mă. - Unde ai fost aseară ?
- Acasă. - Dar cu o seară înainte ?
- Ce înseamnă asta ? - E în regulă.
Am plecat de la birou la 20,30 și am mers direct acasă să mă culc.
- Dar cu o seară înainte de asta ? - Marți seara, am fost la bridge.
- La o partidă de bridge. - Dar luni seara ?
Să mă anunți când ajungi la Revelionul 1954.
Luni seara ?
Am fost cu soția la cinema.
- Ce ați văzut ? - Cercul purpuriu. Un film polițist.
Și al doilea film ?
Îți spun imediat... Stimata doamnă...
într-un fel...
Doamna Bainbridge. Stimata doamnă Bainbridge.
L-am văzut și eu. Îi spune Nemaipomenita doamnă Bainbridge.
Da. Nemaipomenita doamnă Bainbridge. Cred că așa este.
Cine a jucat în Nemaipomenita doamnă Bainbridge ?
Barbara Long, cred.
O șatenă foarte frumoasă.
- "Ling" sau "Long", ceva de genul acesta. - Și altcineva ?
N-am mai auzit de ei. Era un film de mâna a doua,
cu necunoscuți...
Și nu te aflai în stare de șoc, nu-i așa ?
Deloc.
- A fost o bună demonstrație. - Foarte bună !
Poți să urli la lună cât vrei.
Băiatul e vinovat, și basta. Mă înțelegi, amice ?
- Mai ai pastile de tuse ? - S-au terminat, amice.
Dumnezeule, ce ploaie. S-a dus meciul tău de baseball.
E doar o aversă. În plus, se joacă pe teren acoperit.
Pot să văd o clipă cuțitul, vă rog ?
Încă suntem șase la șase. Cine vine cu o propunere ?
E șase și cinci. Să luăm cina !
De ce să n-așteptăm până la șapte ? Mai câștigăm o oră.
Sunt de acord.
Aș vrea să spun ceva.
Ceva ce mă frământă. Și dacă tot suntem în impas...
E în legătură cu rana și unghiul sub care a fost împlântat cuțitul.
Nu începe din nou. S-a tot bătut monedă pe asta.
Știu, dar nu sunt de acord.
Băiatul are 1,70 m, iar taică-su, 1,88. Este o diferență de 18 cm.
E greu să înfigi cuțitul de sus în jos, în cineva mai înalt ca tine.
Ia dă-mi-l.
Îți fac eu o demonstrație. Să se ridice cineva.
Priviți, n-o fac a doua oară. Am să mă las cu 15-20 cm mai jos.
- Cam așa. Poate mai jos. - Bine, mai jos.
- Nimeni nu va fi rănit, da ? - Da. Nimeni nu va păți nimic.
Eu așa aș înjunghia pe cineva mai înalt ca mine.
Priviți unghiul, În jos și adânc.
Așa a fost înjunghiat. Spuneți-mi că mă înșel.
- În jos și adânc. - Stați puțin. Dă-mi-l, te rog.
Urăsc chestiile astea. Ai văzut vreo încăierare cu cuțitele ?
- Dumneata ? - Nu.
A mai văzut cineva o încăierare cu cuțitele ?
Ei bine, eu am văzut. Peste drum de casa mea, pe maidanul din spate...
La mine în cartier, se poartă bricegele.
Ciudat că nu m-am gândit până acum. Încerci să uiți așa ceva.
- Cum folosești un asemenea briceag ? - În nici un caz, așa.
Vezi ? Pierzi vremea ca să-i schimbi poziția în mână.
Uite așa. De jos.
Cine e obișnuit cu așa ceva, nu-l va folosi niciodată altfel.
- Ești sigur ? - Da.
De aceea sunt fabricate ca să se dischidă așa.
Băiatul mânuia bine cuțitul ?
Crezi că el și-a rănit tatăl ?
Nu, după cât de bine mânuia cuțitul. Ar fi lovit de jos în sus.
- De unde știi ? Ai fost de față ? - Nu. Nimeni n-a fost de față.
De ce ne vinzi gogorițele astea ? Eu unul, nu te cred.
N-ai de unde ști ce fel de rană ar fi provocat puștiul,
doar că știa să mânuiască cuțitul.
- Care e părerea d-tale ? - Nu știu.
- Cum adică nu știi ? - Nu știu.
Dar dumneata ?
Nu știu ce părere au ceilalți, dar eu m-am săturat de tot circul ăsta.
N-ajungem la niciun rezultat. Așă că am s-o las moartă.
- Îmi schimb votul în "Nevinovat". - Ce faci ?
Ce-ai auzit. Mi-a ajuns.
Ce răspuns e ăsta ?
Ascultă, vezi-ți de d-ta ?
- Pricepi ? - Are dreptate.
Ăsta nu este un răspuns.
Ce neam de om ești ?
Ai votat "Vinovat", ca toată lumea,
doar pentru că te ard în buzunar niște bilete de baseball.
Acum îți schimbi votul doar pentru că te-ai săturat de toate astea ?
Ascultă, amice...
Cine te-a învățat să te joci așa cu viața unui om ?
- Chiar nu-ți pasă... - Ia ascultă !
- Cum îmi vorbești așa ? - Pur și simplu.
Dacă vrei să votezi "Nevinovat", fă-o din convingerea
că este nevinovat, nu pentru că te-ai săturat.
Dacă simți că e nevinovat, votează ca artare.
N-ai sânge în tine să faci ceea ce simți că este drept ?
- Ascultă... - Vinovat sau nevinovat ?
- Ți-am spus. Nevinovat. - De ce ?
- Nu sunt obligat să... - Ba da. Spune. De ce ?
Pentru că nu cred că este vinovat.
- Vreau să mai votăm o dată. - Se solicită încă o votare.
Cel mai repede e prin ridicarea mâinii. Obiecții ?
Să ridice mâna cine e pentru "Nevinovat".
Unu, doi, trei...
patru, cinci, șase, șapte...
opt...
nouă.
Să ridice mâna cine este pentru "Vinovat".
Unu, doi, trei.
Votul este de nouă la trei pentru a fi achitat.
Nu vă înțeleg.
Toate farafastâcurile astea nu fac doi bani.
L-ați văzut la fel ca și mine.
Doar nu credeți în balivernele cu pierdutul cuțitului
și cu mersul la cinema ?
Ăștia mint de îngheață apele. O au în sânge.
Ce mama dracu' ! Să vă spun eu ? Ăștia nu știu ce este adevărul.
Vă spun eu. Îți iau gâtul din te miri ce.
Nu, domnule. Se îmbată.
Beau ca porcii.
Și zbang, o mai mierlește unul cu buzunar în el.
Nu-i învinuiește nimeni. Așa e firea lor. Pricepeți ? Sunt violenți.
Unde te cari ? Pentru ei, viața omului nu valorează ca la noi.
Se aprind repede și sar mereu la bătaie.
Iar dacă e să moară cineva, asta e. Nu-i interesează.
Desigur, mai sunt și oameni de ispravă printre ei.
Sunt primul care o recunoaște. Cunosc vreo doi cumsecade, dar sunt excepții.
Majoritatea, n-au sentimente. Nu-s în stare de nimic.
Ce se petrece aici ?
Încerc să vă spun că faceți o mare greșeală.
Băiatul minte. Știu asta. Îi cunosc bine.
Ascultați-mă. Nu fac două parale. Niciunul nu e bun de ceva.
Ce se întâmplă aici ?
V-o spun din suflet, iar voi...
Ascultați la mine.
Puștiul pe care-l judecăm. Genul ăsta de om...
Chiar nu-i cunoașteți ?
Sunt un pericol.
Sunt oameni periculoși.
Sunt sălbatici.
Ascultați-mă.
Te-am ascultat. Stai jos și taci din gură, de-acum în colo.
Credeți-mă.
În situații ca acestea, e greu să uiți ce ți s-a întâmplat cândva.
Oricât ai vrea să uiți, rănile acestea ascund adevărul.
Nu dețin adevărul.
Nu cred că-l deține cineva.
Nouă dintre noi înclină să creadă că inculpatul este nevinovat.
Dar e doar un joc al probabilităților. Poate că ne înșelăm.
S-ar putea să fie vinovat. Nimeni nu știe cu adevărat.
Dar avem un motiv întemeiat de îndoială asupta nevinovăției.
Un lucru extrem de valoros în sistemul nostru juridic.
Nici un juriu nu poate declara pe cineva vinovat fără să aibă o certitudine.
Noi, cei nouă, nu știm de ce sunt ceilalți trei convinți de nevinovăția lui.
- Poate ne explicați dvs. - Voi încerca eu.
Ați făcut câteva observații pertinente, dar eu tot cred că este vinovat.
Am două motive. Primul : mărturia femei de vizavi,
care, de fapt, a văzut comiterea crimei.
Este cea mai importantă mărturie.
Și al doilea : faptul că ea a descris omorul spunând
că l-a văzut pe băiat ridicând brațul și lovindu-și tatăl.
- L-a văzut. În sensul rău. - E cât se poate de adevărat.
Să discutăm puțin despre femeie.
A afirmat că s-a dus la culcare pe la 11 seara.
Patul era chiar lângă fereastră și putea să privească culcată
direct în camera băiatului, aflată peste drum.
S-a tot perpelit vreo oră, neputând să adoarmă.
În cele din urmă, s-a întors cu fața la geam, pe la 12 și zece,
și atunci a văzut crima prin geamurile trenului care tocmai trecea.
A spus că, imediat după crimă, lumina s-a stins,
dar că, mai înainte, l-a văzut bine pe băiat omorându-și tatăl.
După părerea mea, este o mărturie fără drept de apel.
- Asta-i toată problema. - Ce părere ai ?
Dar dumneata ?
Nu știu. E greu să discerni în fața atâtor mărturii. Este complicat.
Sincer să fiu, nu știu de ce ați votat pentru achitarea lui.
- Nu-i ușor să triezi toate mărturiile. - Poți să faci ceva pe ele !
Femeia l-a văzut. Ce vrei mai mult ?
- Poate... - Să mai votăm o dată.
Este solicitată încă o votare. E cineva împotrivă ?
Bine. Îmi schimb votul. Este vinovat.
Altcineva ? Votul este de opt la patru.
De ce acest singur vot e așa o mare victorie pentru d-ta ?
Am să merg la judecător și am să spun că juriul este divizat.
Ce spuneți ? Vreau să aud argumente.
D-ta ești primul susținător al acestei cauze. Ce spui ?
- Să mai recapitulăm o dată faptele. - Am făcut-o deja.
Tipul acesta sare de colo, colo, ca o minge de tenis.
Nu trebuie să fii nesuferit. Parcă ai fi la o competiție.
Poate ar trebui să ne stabilim și o limită de timp.
Da. Să jucăm mingea de meci.
Este șase și un sfert. Cineva a amintit de ora șapte.
Cred că este momentul să stabilim dacă juriul e divizat sau nu.
- Nu te simți bine ? - Mă simt perfect, mulțumesc.
Cred că șapte e o oră rezonabilă...
Te-am întrebat pentru că te-ai frecat la nas...
Iartă-mă că te-am întrerupt,
dar ai făcut un gest care mi-a amintit de ceva.
- Încerc să ordonez puțin lucrurile. - Este ceva important.
Mulțumesc. Deci... Mă scuzi că te-am întrerupt,
dar de ce ți-ai frecat nasul așa ?
Încetează.
Acum discut cu domnul de lângă d-ta.
Deci, de ce ți-ai frecat nasul în acest fel ?
Dacă te interesează, am făcut-o pentru că mă deranja puțin.
Îmi pare rău. Din cauza ochelarilor ?
Da. Acum putem continua cu altceva ?
Ochelarii v-au lăsat două urme la rădăcina nasului.
N-am remarcat până acum. Cred că este neplăcut.
Este foarte neplăcut.
N-am știut. Eu n-am purtat niciodată ochelari.
Vrei să nu mai faci pe opticianul ?
Femeia care a mărturisit că a văzut crima
avea aceleași semne la rădăcina nasului.
Măi, să fie ! Are dreptate.
Vă rog. Acordați-mi un minut, și am să termin.
Nu știu dacă a mai remarcat cineva acest lucru la ea.
Nici eu nu m-am gândit atunci la asta, dar acum îmi revine în minte chipul ei.
Avea aceleași semne. La proces, se tot freca la nas.
Are dreptate. A facut-o de multe ori.
Femeia are în jur de 45 de ani.
Se străduia teribil să arate de 35.
Era prima ei apariție publică. Mult fard. Părul vopsit.
Era îmbrăcată foarte tinerește.
Fără ochelari. Femeile procedează adesea așa.
Vă puteți imagina și singuri.
Cum adică "Fără ochelari" ? De unde știi că poartă ochelari ?
- Doar pentru că se freca la nas ? - Avea acele semne. Le-am văzut și eu.
Și ce dacă ?
- M-am săturat de urletele d-tale. - Lasă-l în pace.
Are dreptate. Le-am văzut și eu. Stăteam foarte aproape de ea.
Avea două semne pe nas. Cum se numesc ?
Și ce vrei să spui cu asta ?
Avea părul vopsit, semne pe nas. Și ce dacă ?
Semnele pot proveni de la altceva decât de la ochelari ?
Nu. Imposibil.
Eu n-am văzut nici un semn !
Eu le-am văzut. Ciudat, până acum, nu m-am gândit.
Avocatul de ce n-a spus nimic ?
Suntem 12 persoane care ne concentrăm asupra acestui caz.
Unsprezece dintre noi nu ne-am gândit.
Dar procurorul ? El n-ar fi observat ?
- Și-a scris mărturia fără ochelari ? - Nu cunoști nicio femeie
care nu vrea să poarte ochelari, doar ca să nu-i stea rău ?
În regulă. Avea semne pe nas. De la ochelari, da ?
Nu voia să-i poarte pe stradă, ca să arate superb.
Dar când a văzut crima, era acasă, singură.
Și cu asta, basta.
- Porți ochelarii în pat ? - Nu, nu-i port.
Nimeni nu poartă ochelari în pat.
De aici, putem trace concluzia că nici ea nu-i purta în pat.
Se tot perpelea în pat, pentru că nu putea adormi.
- De unde știi ? - Nu știu. Presupun.
Presupun, de asemenea, că nu și-a pus ocelarii să privească pe geam.
A mărturisit că a văzut crima chiar în clipa când a privit afară.
Lumina era stinsă. N-a avut timp s-o aprindă.
Mai presupun ceva.
A fost onestă când a spus că l-a văzut pe băiat săvârșind crima.
A văzut o imagine încețoșată.
De unde știi ce a văzut ea ? El de unde știe toate astea ?
De unde știi ce ochelari poartă ? Poate sunt de soare ?
Poate era doar puțin presbită. Ce știi dumneata ?
Știu că în discuție e capacitatea femeii de a vedea bine.
Trebuia să identifice ceva de la 20 m, în toiul nopții și fără ochelari.
Nu poți trimite pe cineva la moarte, în urma unei asemenea mărturii.
Nu mă lua cu de-astea.
- Nu crezi că s-ar fi putut înșela ? - Nu.
- Nu este posibil ? - Nu, nu este posibil.
Este posibil ?
Nevinovat.
Crezi că este vinovat ?
Eu cred că este vinovat.
Dumneata ?
Am convingerea că nu este vinovat.
- Ce-i cu dumneata ? - Acum am am un motiv temeinic.
Este unsprezece la unu.
Cum rămâne cu toate dovezile ? Cu restul ?
Cuțitul ? Cu toată povestea ?
Ai spus că putem renunța la toate mărturiile.
Acum, ce facem ?
- Ai rămas singur. - Nu mă interesează. E dreptul meu.
Este dreptul dumitale.
Ce vreți de la mine ? Am spus că e vinovat.
- Vrem să auzim argumetele d-tale. - Vi le-am mai spus.
Nu ne-au convins. Vrem să le auzim din nou.
Avem tot timpul în față.
Totul. Tot ce s-a petrecut în sala de judecată îl incriminează.
Ce părere aveți ? Credeți că sunt idiot ?
Cum rămâne cu vecina care a auzit absolut totul.
Sau povestea cu cuțitul. Au găsit unul identic ?
Bătrânul l-a văzut chiar pe scări !
Ce contează câte secunde i-a luat ?
Absolut totul. Cuțitul i-a căzut din buzunar.
Nu poți demonstra că n-a reușit să ajungă la ușă !
Puteți șontocăi cât vreți prin cameră. Nu demonstrați nimic !
Dar povestea cu trenul și cinematograful ?
Povești de adormit copiii.
Pariez pe 5.000 de dolari că-mi amintesc filmele pe care le-am văzut.
Vă spun, e... Tot ce s-a întâmplat a fost răstălmăcit.
Povestea cu ochelarii ? De unde știți că nu-i avea la ochi ?
A jurat în fața Curții !
Dar cu amenințarea puștiului cum rămâne ?
Am toate faptele trecute aici.
Poftim.
Asta-i tot ce s-a întâmplat.
Deci ?
Spuneți ceva !
Sunteți o adunătură de milostiviți.
N-o să mă intimidați. Am dreptul la propia opinie.
Copii nerecunoscători. Te spetești muncind pentru ei !
Nu este vinovat.
Nevinovat.
Am terminat.
Sincronizare: Driv3r @ www.titrări.ro
- Cum te numești ? - Davis.
Numele meu este McCardle.
- Rămâi cu bine. - Cu bine.
Traducerea și adaptarea Eugen Roșu